- I tidligere episoder: - Hvor er pappa?
- Dette er ikke som den andre skolen. - Velkommen til orienteringen.
Du må være min nye høyre hånd Theresa! Den første kunden din.
- Skal jeg selge et hus til ham? - Nei. Du skal gi ham et hus.
En opprører. Han skjendet offentlig eiendom med undergravende graffiti.
Sheriff Burke. Du må innkalle til oppgjør for Peter McCall i morgen.
Vi kaller dem "abbier".
- De ser ut som oss. - De var en gang oss.
Det var flere kamre, og de var fulle.
- Fulle av hva da? - Mennesker.
En stor forsker forutså aberrasjonene og skapte en ark.
- Hvem er denne forskeren? - Jeg heter David Pilcher.
Dette er ikke år 2014. Det er år 4028.
Wayward Pines er det eneste som er igjen av sivilisasjonen.
Du trodde vel ikke at Wayward Pines drev seg selv?
Byggematerialer, klær, arkiver, dokumentasjon og overvåkning-
- oppbevares her. Alt bortsett fra maten, som har et eget anlegg.
Det har du nok sett, mr. Burke.
Til slutt skal Wayward Pines være selvforsynt.
Vi prøver å gjøre den overgangen så enkel som mulig. Denne veien.
Denne veien.
Jeg beklager, mr. Johnson. Hvis din kone ikke svarer, er det lite jeg...
Jeg skal gi henne beskjeden.
Hvem er disse menneskene?
Frivillige. Vi har mer enn 200 av dem. De har viet livet til dette.
Hvor bor de?
De bor, arbeider, spiser og sover her.
De forlot familiene sine og livet for å hjelpe meg med å få til dette.
Ingenting ville vært mulig uten dem.
Dere er Wayward Pines' bankende hjerte.
Beklager at jeg forstyrrer, dr. Pilcher. De trenger deg i KRE.
Takk, Christina. Det bør gå ganske fort.
Jeg tar en titt på armen hans. Bli med meg, mr. Burke.
- Ben? Hva er det? - Ingenting.
Det er noe galt. Handler det om den jenta?
Husker du den plakaten jeg hadde på rommet mitt, over skrivebordet?
- Ja. Den over jorden? - Jeg tenker på at det er...
...det er milliarder av mennesker på jorden.
Det blir flere og flere for hver dag.
Jeg vet ikke... Det har alltid fått meg til å føle meg... liten.
Det er normalt. Det føler vi nok alle iblant.
Men så i dag tenkte jeg: Hva om det faktisk spiller en rolle?
At det faktisk har en betydning hva vi gjør?
Det er mye nifsere.
- Hvorfor begynte du å tenke på det? - Naturfagtimen, antar jeg.
Alt vil ordne seg. Du trenger bare litt mat.
- Hallo, Ted. - Kate. Jeg har litt snadder til deg.
Utmerket.
Ja vel.
Du nevnte noe forleden om en pakke som skulle hentes.
Jeg tror den lå på lageret.
Å ja. Takk. Jeg hadde helt glemt den. Har du noe imot det?
- Nei. - Bli med meg.
Harold? Ted kom innom for å hente den pakken. Den er nok her borte.
- Hva gjør du? Vi kan ikke møtes her. - Jeg trodde rommet var sikkert.
- Hvordan ser det ut at du er her? - Som om jeg henter en pakke.
- Eller som om vi treffes. - Det må vi. Jeg finner den ikke.
- Finner ikke hva da? - McCalls pakke.
- Hva er da dette? - Dørhåndtak. Vi trenger dem.
- Så du i huset hans? I kjelleren? - Ja.
- Krypkjelleren? Kontoret hans? - Hvorfor skulle den være der?
Fordi den ikke er i huset. Sjekk det.
Jeg kan ikke. Bill er alltid der. Det er fullt av kameraer og mikker.
- De har ei ny jente. En pen brunette. - Theresa.
Ja, det stemmer. Theresa.
- Jeg har tenkt, Bill. Jeg slutter. - Du kan ikke slutte.
Jeg har jobbet her i åtte år og funnet meg i dritten din.
Så snart jobben ble ledig, gikk den til en blank, ny modell.
Det eneste som forbauser meg, er at jeg ikke forutså det.
Hvor skal du dra? Har det blitt en ledig jobb i en annen delstat?
- Jeg kan hjelpe deg. - Trengs ikke, vennen min.
Henrietta? Jeg ba ikke om å få den jobben.
- Jeg sa at du burde fått den. - Og så overbevisende.
Jeg vil ikke ha jobben! Jeg var nødt. Du vet da hvordan byen fungerer.
Jeg vil hjem til Seattle. Jeg hadde en ny kunde som hadde sett ting...
- Greit. Hør her, Tracy... - Theresa.
Jeg forstår deg. Jeg har vært akkurat som deg.
Hva du enn har planlagt, så fører det ikke til noe godt.
Se hva de gjorde med Peter. De drepte ham, og ikke for graffitien.
Han lette der han ikke skulle. Peter trodde at tomt 33 var en vei ut.
- Hva mener du? Hva er tomt 33? - Vil du også dø? Ikke vær dum.
Jeg kan forstå det hvis du er sint på meg.
Jeg kan tenke meg at alt har... vært forvirrende.
Men jeg kan love deg...
...at det fins en hensikt med alt du syns er så merkelig.
Ja, alt er vel en eneste, stor misforståelse?
Det er nok vanskelig å avfinne deg med det, men sånn er det.
Fint at vi fikk ordnet opp i det.
Helt siden du kom hit, har du prøvd å redde deg selv...
...redde kona, redde den flotte sønnen din...
Det er rosverdig. Men Wayward Pines er større enn dere.
Det er større enn dem. Det er større enn noen enkeltperson.
David trenger deg. Han vil at du skal tar ansvaret for hele Wayward Pines.
- Pamela Pilcher til KRE. - Pliktene kaller.
Pamela Pilcher? Er du kona hans?
Nei. Søsteren hans.
Han fikk mors gode utseende. Jeg fikk motet hennes.
David kommer tilbake. Du vil kanskje endre oppfatting i løpet av dagen.
Jeg tror ikke han liker deg.
- Det er i orden. Trekk dere unna. - Ja, sir.
- Hvem er de? - Fjerne slektninger.
Hvor fjerne?
På 1990-tallet begynte vi å se den farlige virkningen vår på miljøet.
Samtidig gjorde en avdeling av firmaet mitt en uventet oppdagelse.
En liten, men viktig mutasjon i vårt eget DNA.
Vi forandret verden, og på grunn av det-
- begynte vi selv å forandre oss og tilpasse oss.
Jeg prøvde å advare hele verden. Jeg trodde at de ville høre på meg.
Jeg tok feil.
David? Nå må vi gå. Klokka er snart ni.
- Hva gjør du? Kom, så går vi. - Så du uttrykkene deres?
De vil gjøre narr av meg på mandag.
Hvorfor bryr du deg om hva de syns? Du vet hva du gjør.
- Vi har nok av tid. - Hva?
Vi har all verdens tid.
Det er den store faren. Begrepet tid. Det fins alltid mer tid.
Et problem fins ikke hvis det ikke påvirker oss direkte.
Tenk på nåtiden. Det vi står overfor. Resten utsetter vi bare.
Vi må bare jobbe videre. Du merker det når svarene kommer.
Nei. Jeg kan ikke gjøre det lenger.
Selv om vi fikk hele verdens støtte for å snu disse forandringene, -
- så er det antakeligvis for sent. Og alene?
Du vet bedre enn det. Du er ikke alene, David.
Du har rett. Søsteren min, den nyktre narkomane.
Sammen skal vi redde menneskeheten.
Hvem vet? En vakker dag gjør vi kanskje det.
Nå må vi spise noe. Jeg er skrubbsulten.
Søsteren min hadde rett. Det kom til å ta tid.
Jeg kunne ikke beskytte hele verden, men iallfall beskytte noen utvalgte.
Jeg skrev en bok og brukte firmaets overskudd på kryonikkforskning.
Hvis dette var framtiden vår, var jeg nødt til å unngå det på en måte.
Jeg måtte redde noen av oss.
- Hva ser du på? - En landmålerkart.
- Du skulle finne noe til advokaten. - Han er på Intensiven. Jeg har tid.
- Det var ikke det jeg ba deg om. - Et øye...
Hva med nå med en gang?
Vet du noe om tomt 33? Det er en stor, tom tomt.
Ingen har utnyttet den, og det er merkelig. Den ligger her.
I krysset av Boxwood og Third Street. Det er et utmerket boligområde.
Uutnyttet? Det var som fanken. Det var veldig interessant.
Sånn er saken: Når jeg vil at du skal se på kart, sier jeg:
"Theresa? Kan du se på noen kart for meg?"
Kan vi ikke glemme alt dette tullet med tomt 33 fram til det skjer?
- Greit. - Takk, vennen min.
- Hei, Bill. - Hei.
Theresa. Jeg... Kan vi snakke litt sammen?
Det var både farlig og ulovlig å drive forsøk med kryonisk frysing.
Jeg kunne ikke offentliggjøre det.
Hvordan skjulte du finansieringen? Stråselskaper?
Sammen med ulike fond og stiftelser. Hvis man er rik, kan man gjøre alt.
Vi la merke til det. Kate. Evans.
Andre også, men ikke på grunn av pengene. Det var forsvinningene.
Dr. Pilcher. Tilstanden hennes er stabil nå.
Blodtrykket er 110/80.
- Hvem er hun? - Sara Barlow fra Missouri. En lærer.
Hvor mange flere er det?
- Harold og jeg har lett etter hus... - Hva vil du, Kate?
Byen er liten. Vi kan ikke unngå hverandre resten av livet.
Jeg vil ikke tilbringe resten av livet her.
- Vi får det ikke alltid som vi vil. - Nei. Det er sant.
Hei, jenter. Jeg ante ikke at dere var venner.
Vi har kjent hverandre en stund. Vi er gamle venner.
Absolutt. Logisk. Jeg har jo sett deg snakke med Ethan. Hva vil dere ha?
Hei, Bill. Pakke til din nye kollega. Skal jeg sette den på skrivebordet?
Jeg vil ikke ta imot den.
Hør her, Teddy Boy. Hva er det mellom deg og Harolds jente?
- Dere snakker alltid med hverandre. - Det er bare... leveranser.
Si fra hvis hun trenger et annet bud.
Jeg er klar og villig...
Denne pakken... Jeg oppdaget nettopp-
- at den er til Theresa Cook, ikke Theresa Burke.
Hva fanken står du da der for?
- Jeg beklager. Lang dag. - Si fra om det med Kate.
- Venter du en pakke? - Nei.
Nei. Jeg tenkte bare på noe.
- Så du og Harold vil ha et hus? - Nei.
Nei, jeg vil ikke ha et hus.
Det var ikke derfor jeg kom til deg.
Jeg kom til deg fordi jeg vil... forandre på tingene.
Hallo, Harold. En pakke til deg.
Det har tatt lang tid, men jeg har innsett at jeg er her akkurat nå, -
- i denne byen, på grunn av forskjellige valg.
Noen av dem ble tatt av andre, men mange av dem var mine egne.
I ettertid ser jeg at jeg kunne tatt så mange valg som var bedre.
Men så innså jeg at jeg er her nå.
Alt jeg kan gjøre nå, er å ta nye valg.
Jeg har bestemt meg for at jeg ikke vil late som om alt er i orden.
Jeg vil forbedre ting. Det er derfor jeg snakker med deg nå.
Jeg bare...
Jeg håper at jeg ikke kommer for sent.
Nå mer enn noen gang før... må vi alle være venner.
God dag.
God dag, sir.
- Alle sover. - Ja. Alle sover.
Denne... Amanda. Hun er bare barnet.
Ja. Hun har hele livet foran seg. Et viktig liv.
- Hun har ikke valgt dette. - Alle du har sett, er frivillige.
Jeg snakker ikke om de frivillige, tilhengerne dine...
Denne jenta, alle de andre... Har noen av dem valgt å være her?
- Du valgte dem. Du bortførte dem. - Ja.
- Hva ga deg rett til det? - Det var en byrde, ikke en rettighet.
Stormer du inn for å redde dem hvis naboens hus brenner?
Eller venter du ute fordi du ikke vil trenge deg på?
Livet til denne jenta trengte ikke reddes.
Ikke det til barna hennes heller. Eller barnebarna hennes.
Men noen i familien måtte reddes før eller siden.
Hva med foreldrene hennes, da? Er de her?
Alle måtte ofre noe.
Jeg etterlot mennesker jeg var svært glad i.
Jeg valgte ikke å gjøre dette. Jeg gjorde det fordi jeg var nødt.
Takk, mr. Pilcher.
David? Husker du at jeg fortalte deg om Megan Fisher?
Hypnoterapeut.
- Jeg studerer iallfall til det. - Jeg forstår.
Det er ikke så nifst som det høres ut til. Folk tror det er som hjernevask.
Det er latterlig. Jeg kan ikke tvinge noen til noe.
Så du kan ikke hjernevaske resten av verden til å bli med oss?
Så synd. Jeg får stole på de frivillige.
- Dere har vel ikke nok folk? - Det tar tid å overbevise folk...
Du har vist dem det. De er ikke blinde. De ser hva som skjer!
De bryr seg ikke. Ikke vent på dem. De har tatt valget sitt.
Du må gjøre alt som må til, dr. Pilcher. Finn en måte. Vær så snill.
- Jeg trenger nok en ark. - Det er mulig.
- Store planer for kvelden? - Basket, sofaen og sjokoladeis.
- Jeg har et bedre tilbud. - Vanskelig å overgå sjokoladeis.
Bli med på en tur, så får du vite mer.
- Jeg har to timer igjen av vakten. - Jeg driver denne sjappa. Hopp inn.
Fortell meg om deg selv, Arnold.
Hva er dette? Jeg vet ikke... Det er ikke mye å si.
Jeg bor på East Side og har en hund som heter Frederick. Det er nok alt.
Du har nok mye mer å fortelle.
Du kjente aldri faren din. Du bodde hos moren din nord i Philadelphia.
Toppkarakterer på grunnskolen. Klasserådsformann tre år på rad.
I 1987 døde moren din av eggstokkreft.
Det ble fosterhjem i noen år, Karakterene stupte.
I 1992 havnet du på ungdomshjem for ran.
I 1994 fikk du to års fengsel for heroinbesittelse.
Livet mitt var bare kaos.
Men jeg gjorde alt jeg kunne for å skjerpe meg.
Sa vennene dine at jeg søkte på politiskolen to år på rad, -
-så jeg kunne utrette noe, og ...?
Jeg ble avvist, så jeg flyttet hit.
Bare gi meg to uker. Det er alt jeg trenger.
Ta det rolig. Jeg skal ikke sparke deg.
Jeg har begynt på et nytt prosjekt. Jeg ser etter mennesker som deg.
Folk som har hatt uflaks i livet. Se på dette.
Charles Keen. En av delstatens mest respekterte leger.
For fem år siden skrev han ut for mye oksykodon til en pasient.
Han mistet legelisensen, kona, familien sin og alt.
De fleste, folk som Charles, sliter med å forstå prosjektet mitt.
De må overtales litt. Det er der du kommer inn i bildet.
Du forstår... jeg tror at de etter hvert-
- vil forstå at jeg tilbyr dem en helt fantastisk framtid.
En sjanse til å begynne på nytt...
...men også til å delta i noe helt enestående.
Og jeg vil ha deg i sentrum for alt det, Arnold.
Her er den. Den nye sjansen din. Vil du slutte deg til oss?
Slapp av. Jeg skal ikke gjøre deg noe!
Vi ses i morgen tidlig. Lås når du går.
Jeg vil bevare det beste av kulturen. Skape en verden der den blomstrer.
Tror du at folk vil blomstre i en verden som er styrt av frykt?
De har ikke valgt å være her.
Fins det noen som har levd et liv som bare er definert av egne valg?
Nei.
Sosioøkonomisk status, rase, kjønn...
...fødselsdag, utseende, høyde...
Vi blir definert av millioner av variabler hinsides våre egne valg.
Det er noe annet. Det er skjebnen. Det er ikke valg tatt av andre.
Andre har alltid tatt valg for oss.
Tenk på de millionene som ble sendt i krigen av ledere-
- for idealer som i ettertid virker helt meningsløse.
Et jordstykke, religiøs tro, prisen for å fylle tanken med bensin.
Handlingene mine er motivert av noe mye edlere.
Vi forlot den gamle verdenen i 2014-
-og sov så i 2000 år.
Ifølge algoritmene mine ville det være nok til å nullstille miljøet.
Så planeten blomstret da menneskene var utdødd, -
-for de hadde sluttet å ødelegge den.
Vi skulle få en sjanse til.
Alle spørsmålene dine har jeg stilt meg selv tusenvis av ganger.
I det øyeblikket sto alt klart for meg.
Alt arbeidet mitt, oppofringen...
Jeg fikk oppreisning. For jeg hadde hatt rett.
Det hadde gått 2000 år, og vi var de eneste menneskene som var igjen.
Mennesker som er forent av en sak, kan oppnå nesten hva som helst.
- Hvor lang tid tok det å bygge det? - Bare to år.
Det ble vanskeligere å forsvare det.
Vi opprettet et forsvarsverk. Ikke for å stenge inne noen, -
-men for å holde aberrasjonene ute.
Har de noen gang kommet seg inn?
Vi så snart at de var farlige, men forutsigbare. I motsetning til folk.
Det er derfor du spionerer på dem.
Dette er ikke bare en liten by, Ethan. Det er en ny sivilisasjon.
Da USA ble født, var det spioner overalt. Forrædere ble hengt på gata.
Stalin spionerte på innbyggerne og henrettet dem, akkurat som deg.
- Kom Ted innom? - Franklin også.
- Så... da er den klar? - Nesten.
Hvorfor tar det så lang tid?
Hvis uskyldige dør... Vi har snakket om dette, men nå er det alvor.
Hvor mange har de drept i årenes løp? Og for hva da?
Etter Peter fikk jeg nok. Jeg orker ikke mer.
Jeg vil vite hva som er der ute. Vi fortjener å få vite det.
Jeg er klar til å møte det, hva det enn er.
Hvis forloveden din er der ute, og dere har en framtid, takler vi det.
Jeg kan bare ikke dra uten deg. Det gjør jeg ikke.
Vi må ta dette valget sammen.
Står du fremdeles sammen med meg?
Ja, selvsagt. Jeg står sammen med deg.
Alt jeg har gjort, har vært for å hindre byen i å rase sammen.
Men situasjonen er blitt for ustabil. Derfor vekket jeg deg.
De trenger en å se opp til. En som er god og kan forbedre alt.
Hemmeligholdet og de offentlige henrettelsene må ta slutt.
Jeg er enig. Men uten en regjering og en hær kan man ikke styre folk.
Du vil forbedre tingene, sier du. Vil du det?
Da får du fase ut overvåkningen og stoppe henrettelsene.
Du må fortelle sannheten.
Det kan jeg ikke. Det kommer ikke til å fungere.
- Det vet du ikke. - Jo.
Jo, det vet jeg. For jeg har prøvd.
Du og din kone og sønn, Kate...
...og alle du har sett i byen, er en del av gruppe B.
- Fins det en gruppe A? - Jeg fortalte dem alt sammen straks.
Virkningen ble ikke øyeblikkelig.
Det spredde seg som kreft og tæret langsomt på byen.
Noen trodde ikke på meg. De rømte, men kom ikke så langt.
De som trodde på meg, sank ned i fortvilelsen.
Det var vanlige mennesker i en usedvanlig situasjon.
Sinnene deres klarte ikke å takle sjokket fra den nye virkeligheten.
De kom fra Platons hule og ut i lyset, og det blendet dem.
Folk er ømtålige. De trenger tid til å tilpasse seg.
De godtar gradvise forandringer.
Jeg hadde vært for utilgjengelig. For fjern.
Blind. Jeg hadde sviktet dem.
Jeg kan ikke forandre det nå, men jeg kan jobbe mot en bedre framtid.
Dette er middelalderen. Men opplysningstiden vil komme.
Jeg trenger deg til å holde Wayward trygg fram til den gjør det.
Og når kommer denne opplysningstiden?
Når den nye generasjonen blir voksen, skal de spre frøet.
Unge sinn er fryktløse.
De sitter ikke fast i den gamle verdenen. De kan godta sannheten.
Min sønn Ben... Han kjenner sannheten.
Velkommen til den første generasjonen.
Jeg ber ikke om tilgivelse.
Jeg vet at mye av det jeg har sagt i dag, vemmer deg.
Vi må sammen klare å beskytte byen og den første generasjonen.
- Hvilket alternativ har vi? - Det fins en ny trussel.
Vi vet ikke hvem de er, men en fraksjon har tatt ut mikrobrikkene.
Vi vet ikke hvor mange de er engang.
De har prøvd å flykte før. De vil gjøre noe uforsiktig. Rive gjerdet.
- Hvis de lykkes... - De kommer ikke til å lykkes.
Jeg er villig til å gjøre det som må til for at ingen skal bli drept.
Ikke av denne hensynsløse gruppen. Og ikke av de tingene bak gjerdet.
- Det er derfor du er her. - Og heller ikke av deg.
Den er klar.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com